### Izberi jezik

English Slovenščina Македонски

# Glasba, ples in trenutki, ki nas povezujejo

V Makedoniji glasba pogosto ni nekaj, kar se izvaja pred občinstvom. Je nekaj, kar spremeni prostor in ljudi združi v istem ritmu.

Oro na makedonskem praznovanju. Foto: MKD Sv. Ciril i Metod, Kranj, Facebook

Makedonsko praznovanje se lahko spremeni v nekaj sekundah.

Ljudje sedijo in govorijo v manjših skupinah, nato pa se začne znan ritem. Nekdo prepozna pesem. Drugi vstane. Roke se povežejo, vrsta raste, prostor pa se na novo organizira okoli ora.

Vsako srečanje nima istega poteka. Makedonija ima različne regije, skupnosti, glasbene tradicije, generacije in okuse. Vaška poroka, mestni klub, družinsko praznovanje in kulturni festival zvenijo zelo različno.

Skupna ideja je sodelovanje.

Glasba je pogosto najmočnejša takrat, ko meja med izvajalcem in občinstvom postane nejasna.

## Oro je družbena oblika in ne en sam ples

»Oro« je splošen izraz za široko družino tradicionalnih plesov.

Plesalci običajno oblikujejo vrsto, polkrog ali krog ter se glede na ples držijo za roke, ramena ali pasove. Koraki so lahko počasni in nadzorovani ali hitri in energični. Ritmi in gibalni vzorci se razlikujejo med regijami.

Prvi in zadnji položaj v vrsti lahko nosita posebno odgovornost. Izkušen vodja določa smer, tempo in spremembe gibanja.

Za nekoga, ki se pridruži prvič, je najbolje najprej opazovati. Postavimo se ob ljudi, ki ples poznajo. Sledimo njihovim nogam in vrste ne vlečemo v drugo smer.

Namen ni individualni nastop.

Tudi ko posameznik pokaže več spretnosti, je oblika odvisna od povezave. Ples deluje le, ko se ljudje prilagajajo drug drugemu.

## Tapan in zurla takoj spremenita vzdušje

Tapan je velik dvostranski boben, na katerega se igra z dvema različnima palicama. Ustvarja globok osnovni udarec in ostrejše ritmične poudarke.

Zurla je glasno pihalo s prodornim zvokom, ki se dobro širi na odprtem prostoru.

Skupaj sta tapan in zurla tesno povezana s praznovanji na prostem, porokami, vaškimi srečanji in tradicionalnim plesom. Njun zvok je telesen in ne ostane v ozadju.

Makedonske glasbene tradicije oblikujejo tudi kaval, gajda, tambura ter različna godala in tolkala.

Natančna sestava je odvisna od regije in glasbene oblike.

Za številne ljudi v tujini imajo ti zvoki takojšen čustveni učinek. Nekaj tonov lahko prikliče poroko, vaško praznovanje, družinsko zgodbo ali kraj, ki ga že več let niso obiskali.

Tapan in zurla, tradicionalna makedonska inštrumenta. Foto: Instagram

## Kopačka pripada Dramčam in Pijancu

Kopačka ni splošno ime za makedonski ples.

Je poseben družbeni ples iz vasi Dramče v regiji Pijanec. UNESCO ga je leta 2014 vpisal na Reprezentativni seznam nesnovne kulturne dediščine človeštva.

Ples izvajajo moški v polkrogu. S prekrižanimi rokami se držijo za pasove, kar pomaga ohranjati stabilnost, ko se gibanje pospeši.

Začne se s počasnejšo hojo, nato pa preide v hitrejše korake in močno udarjanje z nogami. Spremljajo ga bobni, gosli ter včasih tambura ali gajde.

Opis Unesca pojasnjuje tudi prenos znanja. Mlajši in manj izkušeni plesalci začnejo na koncu vrste ter se z napredovanjem premikajo bliže njenemu začetku.

Ta podrobnost je pomembna, ker dediščina ni le gib. Je tudi način, kako skupnost uči odgovornost, položaj in pripadnost.

Kopačko je zato treba predstavljati z natančnim lokalnim izvorom. Je del makedonske dediščine, vendar najprej pripada skupnosti, ki jo je ohranila.

## Poroke spremenijo glasbo v časovnico

Na številnih makedonskih porokah glasba označuje različne dele dneva.

Pesmi in instrumentalne skladbe spremljajo prihode, družinske obrede, zbiranje gostov, vstop para, ples in trenutke močnih čustev.

Tradicionalna glasba stoji ob popu, folku, rocku, elektronski glasbi, mednarodnih uspešnicah in pesmih, pomembnih za določeno družino ali generacijo.

Ta mešanica je pomembna. Makedonska poroka ni muzejska predstavitev tradicije.

Glasba se spreminja, ker ljudje v prostoru nosijo različne spomine. Starejši sorodniki se odzovejo na eno pesem, mlajši gostje na drugo, nekatere pa združijo celoten prostor.

Oro pogosto postane točka, kjer se generacije fizično srečajo.

Ljudje, ki v vsakdanjem življenju ne poslušajo iste glasbe, se lahko še vedno držijo iste vrste.

Kopačkata, družabni ples iz Dramča. Foto: © Anastasov Kircho / Municipality of Delchevo, 2013, ich.unesco.org

## Pesmi prenašajo jezik čez razdaljo

Za Makedonce v tujini glasba pogosto varuje več kot spomin.

Varuje izgovorjavo, izraze, humor, regionalne govore in čustvene pomene, ki jih ni lahko prevesti.

Pesem, ki jo slišimo v Sloveniji, lahko v prostor prinese Makedonijo brez dekoracije ali razlage. Ljudje začnejo peti, preden razmislijo o besedah.

Dogodki MSOS uporabljajo glasbo prav zato. Hitro ustvari domačnost, zlasti med študenti iz različnih mest, ki se morda še ne poznajo.

Ista pesem lahko postane tudi most do slovenskih in mednarodnih prijateljev. Razlaga ritma, prevod ene kitice ali povabilo v preprosto oro spremenijo kulturo iz oddaljene predstavitve v skupno izkušnjo.

Glasba najbolje deluje kot povabilo.

## Tradicija se nadaljuje, ker se spreminja

Tradicionalna kultura ne preživi tako, da ostane nedotaknjena.

Glasbeniki na novo prirejajo stare pesmi. Mladi plesalci se učijo v folklornih skupinah in korake prinašajo v sodobna praznovanja. Tradicionalni instrumenti se povežejo z elektronsko produkcijo. Arhivski posnetki se znova odkrijejo na spletu. Regionalni slogi se srečujejo v mestih in diaspori.

Nekateri imajo raje starejše oblike. Drugi se povežejo skozi sodobne interpretacije.

Oba odnosa sta lahko iskrena.

Pomembno je spoštovanje izvora. Lokalni ples naj ohrani svoje ime in kraj. Tradicionalna pesem ne sme postati anonimna samo zato, ker jo pozna veliko ljudi. Skupnosti in izvajalci si zaslužijo priznanje.

Sprememba postane nadaljevanje, ko ljudje vedo, kaj prenašajo naprej.

Foto: MSOS Archive

## V vrsti je vedno prostor za še enega

Najmočnejša podoba makedonskega plesa ni en popoln plesalec.

Je trenutek, ko se vrsta podaljša.

Pridruži se sorodnik, nato prijatelj, nato nekdo, ki korakov ne pozna, a ga drugi spodbudijo. Gibanje se prilagodi. Skupina naredi prostor.

Zato glasba in ples ostajata osrednja za občutek pripadnosti. Identitete ne predstavljata le navzven. Ustvarjata jo sproti.

Ritem začnejo glasbeniki, praznovanje pa postane popolno, ko se odzovejo vsi drugi.