# Strokovna pomoč za celovito zdravje | Mag. Hermina Merc

# Strokovna pomoč za celovito zdravje za telo, dušo in duha

Strokovna pomoč pri razreševanju: psihološke in čustvene travme, posttravmatski stres, psihofizične in duševne stiske, krize in motnje, stres - aktualni in kronificiran, tesnoba, depresivnost, anksioznost, motnje hranjenja, osebnostne motnje, psihofizična obolenja, stresi in bolezni vodstvenih delavcev in ljudi, ki profesionalno aktivno delajo z drugimi ljudmi.

Verjetno se strinjate, da življenje vsakogar testira, a četudi boste nerazumljeni, bodite neustavljivi, in nikoli ne odnehajte. bodite hrabri. Psihoterapija pomeni poglobljeno psihološko delo na sebi in spoznavanje sebe skozi celostno usmerjeno psihoterapijo, in to pomeni, da začnete živeti tako, da druge inspirirate, ne pa impresionirate.

Že Bruce Lee je govoril, da če želimo biti srečni in uspešni, je pravilo št. 1: najprej spoznaj samega sebe, preden spoznaš svet. In bodi hraber. kajti če ne spoznaš samega sebe, te bo kdo drugi z lahkoto naredil takšnega kot on hoče, da ti si. A sprejeti je potrebno lastno odgovornost, ne pa ostajati pasiven, lenoben, ali ostajati v »coni komforta«. imej hrabrost, da se začutiš, da se spoznaš in stopaš na pot sprememb. Ko se spoznavaš, se začneš spreminjati od znotraj, spreminjaš pa tudi svoje vedenje, saj si dojel nekatere impulse, ki ti ne služijo več. in tako dejansko ozaveščaš svoje življenje in pristne danosti – avtentične darove, ki so v tebi, a tega ne živiš.

V psihoterapiji z ozaveščenim psihoterapevtom skozi delo na sebi in opazovanje samega sebe in svoje osebnosti, imaš možnost spoznavanja samega sebe. In v tem tvojem procesu prebujanja, spoznavanja samega sebe in zato svojega nenehnega razvijanja od znotraj navzven, ti je ozaveščen psihoterapevt lahko v resnično empatično podporo in pomoč. Daj, opogumi se in naredi prvi korak k odločitvi za psihoterapijo - da se premakneš z mesta, kjer si zdaj. Nato naredi naslednji korak. in potem še naslednjega, in stopaj naprej…vedno naprej! na poti tvojega življenja.

## Psihoterapija in klinično psihološko svetovanje je strokovna pomoč za celovito zdravje za telo, dušo in duha.

NERAVNOVESJE PSIHOFIZIČNEGA ZDRAVJA IN ŽIVLJENJA ČLOVEKA SE JAVLJA ZARADI POMANJKANJA ZNANJA, SAMOSPOZNANJA IN ZAVEDANJA O SEBI.

Spoštovani obiskovalci moje spletne strani Hermina Merc, vrhunski psihoterapevt in klinični psiholog specialist – področje Maribor, Štajerska in celotna Slovenija, vas želim za naš najbolj optimistični začetek sodelovanja, spomniti na bistven osebnostni potencial za naš večni razvoj, ki se v vas odpira skozi skupno profesionalno delovanje in sodelovanje, z menoj, ki sem strokovnjak psihoterapevt in specialist klinični psiholog - za vaše najrazličnejše življenjske in problemske situacije in dogajanja.

Moji avtorski strokovni članki, spoznanja, poglobljena razmišljanja o psihoterapiji in klinično psihološkem svetovanju – poglobljeno delo na sebi, in o človekovem neskončnem osebnostnem razvoju na poti do celovitega zdravja telesa, duše, duha in zavesti.

Naj vam dajo navdih in radost na Poti življenja in vaših novih priložnostih.

Neravnovesje glede psihofizičnega zdravja in življenja človeka se javlja zaradi pomanjkanja znanja, samospoznanja in zavedanja o sebi. Kajti na življenjski poti znova in ponovno srečujemo samega sebe v različnih preoblekah, v različnih vlogah, z različnimi maskami.

Naš notranji glas nas vodi in raziskuje med umom, čustvi, dušo in telesom, in nas uči zaznavati in prepoznavati informacije, kje vse je v nas zdravstveno neravnotežje, zato pa je potrebno prebuditi in ozavestiti v sebi prirojeno moč za ozdravljenje.

Ljudje sicer želijo najti poti do zdravja, a jih ustavita strah, dvom in občutek krivde. Bojijo se in so notranje negotovi, kajti lahko bi se zmotili, poželi negativna čustva drugih. Ta notranja negotovost in ne zavedanje pa nam pogosto zaprejo vrata do naših lastnih Virov znanja, ki tli v nas, da prebudimo svoje prirojene moči za ozdravljenje, in za spoznanje in ozaveščanje tega, kaj resnično potrebujemo za celostno zdravje.

Kronični emocionalni stres, stresno dogajanje in posttravmatsko doživljanje stresa preplavlja fizično telo s kortizolom, slabi vaš imunski sistem, spodbuja vnetja, upočasnjuje celjenja in ozdravljenje.

Zato samo sprememba hrane in telesna vadba ter zmanjšanje slabih navad in razvad, ne zadostujejo za celovito zdravje. Najti je potrebno notranji mir in harmonijo v dinamičnem ravnotežju fizičnega telesa, duše, duha in zavesti, ker vse to predstavlja celovito osebnost človeka.

Za to pa je potrebno razvijati svoje zavedanje in sprejemati skozi svoja spoznanja in znanja skozi celostno psihoterapevtsko usmerjeno delo na sebi - ozaveščene odločitve, da stopaš na pot sprememb – samega sebe.

In še misel, ki jo je izrekel znameniti E. Tolle: »Trpljenje je potrebno, dokler ne doumete, da je nepotrebno«.

Dragi vsi obiskovalci moje spletne strani, dovolite si, da spoznate in aktivirate nove pristope za vaše celostno zdravje. Pravo odkrivanje se nam dogaja, ko s pozornostjo že na male detajle kombiniramo hrabrost, logiko in intuicijo. Intuicija je lahko dober kompas.

Zato ne ignorirajte notranjega glasu. Naša odprtost do novega – nepričakovanega za najdenje strokovne pomoči zase, ko smo v stiski, stresu, težavah, bolezni - v čustvenem, psihičnem, telesnem, zdravstvenem neravnovesju, nam lahko odpre vrata priložnostim, ki jih nismo mogli planirati vnaprej.

Resnično bogastvo človeka, ki obstaja, in naj je prioriteta, je spoznati samega sebe.

S spoznanjem in zavedanjem sebe, razumemo in dojamemo, da smo bili samo na korak oddaljeni od svojih resničnih potencialov in virov moči ter sreče.

Prvi korak k sreči je, da sprejmemo sebe, ker družba nikoli ne uči, da sprejmemo sebe. To je čuden paradoks, a družba uči, da obsojamo sebe, da občutimo krivdo in sram, in da se odrečemo mnogim delom naše avtentične osebnosti. Družba nas razgalja, razgaljen človek pa ne more priti na cilj.

Edini način, da ti na nek način spodleti v psihoterapiji, ki predstavlja poglobljeno psihološko delo na sebi – spoznavanje samega sebe in večjega zavedanja sebe in življenja, se lahko zgodi edinole, če odnehaš.

Naš napredek in razvoj pride s pogumom za nove priložnosti in možnosti, z doslednostjo, vztrajnostjo, in ne s popolnostjo.

In naj vas spomnim, da je za vsako delo potreben čas, in da v enem dnevu ali mesecu še ni mogoče doseči rezultatov. Lahko praskate in razrahljate površino, ne pa globine…

Delo na sebi pomeni in zahteva vztrajnost, voljo, in ne odnehajte ob oviri, in da se ne oziraje na morebitni padec – brezvoljnost, ponovno dvignete in nadaljujete. Noben začetek ni lahek.

Ego pa je tukaj za naše težavne, slabe misli, in da nas sabotira, ko nam govori, da nismo v redu, da smo slabi, nesrečni, neljubljeni. To vse se dogaja zaradi pomanjkanja ljubezni do sebe. Zaradi starih, že preživetih programov tistih, s katerimi smo odraščali, in dogajanj iz našega otroštva in mladosti.

Ste šli skozi otroštvo ljubljeni ali neljubljeni, skozi travme in blokade? Ste imeli podporo roditeljev, ste občutili ljubezen matere, ki igra ključno vlogo za vse nas v življenju, in seveda brez očetove ljubezni je težko odrasti čustveno nepoškodovan, a z veliko strahov, zaskrbljenosti, bolečin, jeze, žalosti, tesnobe, bolezni, raznih oblik frustracij.

Brazgotine odraščanja ostajajo, če jih niste pripravljeni oprostiti, odpustiti. Ker se niste naučili, kako ljubiti sebe in se spoštovati. Da bi vas lahko ljubili in spoštovali tudi drugi.

Problem niso naši spomini ali bolečina. Problem je naše odklanjanje, da se soočimo s tem, da se spoznamo in pridemo do večjega samozavedanja. In čeprav je bilo to naše odklanjanje do sedaj naša slabost, je vendar tukaj tudi en potencial. Potencial – moči!

Če se še niste naučili, kako ljubiti sebe in se spoštovati, kako bi vas pa naj lahko ljubili in spoštovali tudi drugi?

Bistveno je, da želite delati na sebi in se spoznati, da torej hočete, ne pa da pač morate – razen, kadar vam je pomembno prednostno nujno. In da želite svojo notranjo in zunanjo spremembo!

Dragi vsi, če ste pripravljeni delati na sebi v svojem tempu in pristni dinamiki, in če ste pripravljeni postati skozi poglobljeno delo na sebi v psihoterapevtskem procesu, predani ter začutiti – občutiti sebe in razvijati sočutje in empatijo do sebe in življenja, sem jaz Hermina Merc, celostni, integralni in ozaveščeni psihoterapevt specialist klinični psiholog tukaj in sedaj za vas, da strokovno podprem vaše Potovanje k samemu sebi in življenju svojih resnično pristnih potencialov – kjerkoli sedaj že ste.

## Moji članki objavljeni v medijih:

### BODITE ODGOVORNI TUDI SAMI DO SEBE

Bolezni in osebne krize so pogosto rezultat tega, da smo pozabili prisluhniti subtilnim ritmom naše duševnosti. Ne samo pretirano delo; tudi pretiravanja z užitki in tovrstno trošenja samega sebe so lahko vzroki izčrpanosti. Zato je smiselno, da si, kadar smo ogroženi ali zbolimo, postavimo za cilj zmanjšanje stresa. Ali prepoznavate pri sebi, da se pretirano čustveno odzovete na življenjske izzive in na ljudi okoli sebe? Ali pa, da z nervozno nestrpnostjo izkazujete nemir in impulzivno nasprotujete vsemu ter izražate despotsko inteligenco na začudenje in zgražanje vaših bližnjih? Morda ste že začeli prepoznavati svojo obsedenost z nekaterimi odločitvami, ki jih ne zmorete sprejeti in izvršiti, ker čutite, da vam tudi njihova uresničitev ne bo prinesla osebnega miru in zadovoljstva?

#### Poslovni stres pot do zanikanja

Morebiti trenutno dobro funkcionirate pod pritiskom in se ne zavedate, da vas poslovni stres dela vse bolj grobega, in da je samo vprašanje časa, kdaj bo vaša energičnost prešla v nevarnost nekontroliranega izliva energije. To kar vi zase imenujete energičnost, jaz kot integralni psihoterapevt razumem kot naelektreno – eksplozivno borbenost in agresivnost, četudi bo vaš logični um to zanikal. Če ne znate, ne želite ali ne zmorete komunicirati s seboj od znotraj, se boste znašli pred lastnim zidom. Če se ne zavedate, kaj počnete s takšnim odzivanjem samemu sebi, brez dvoma s tem povzročate ranjenost drugih ljudi, in to najprej v čustvenem smislu. Bolezni in osebne krize so pogosto rezultat tega, da smo pozabili prisluhniti subtilnim ritmom naše duševnosti. Ne samo pretirano delo; tudi pretiravanja z užitki in tovrstno trošenja samega sebe so lahko vzroki izčrpanosti. Zato je smiselno, da si, kadar smo ogroženi ali zbolimo, postavimo za cilj zmanjšanje stresa.

#### Bolezenska obolenja vodstvenih kadrov

Bistvo premagovanja stresa je začasna in občasna izključitev samega sebe iz aktivnosti v zunanjem svetu, saj sta prenaprezanje in prevelika izpostavljenost stresu pripomogla k temu, da smo zboleli. Če več let zanemarjate opozorilna znamenja in namesto počitka in sprostitve, nadaljujete s svojim stilom življenja, hkrati pa odstranjujete bolezenske znake s stimulansi (kava, čaj, pijača, zdravila) namesto da bi se dotaknili vzroka za izčrpano energijo, vam lahko telo vrne z mnogo močnejšim znakom, kot je smrkanje ali kašelj. Vedeti je treba, da med tipična zdravstvena obolenja sodobnih ljudi na vodstvenih odgovornih položajih, ki bi radi iz neke vrste notranje »prisile«, ki jo čutijo, čim več čim prej čim bolje storili, ne spadajo samo bolečine pri srcu, občutki pečenja in tesnobnosti v prsih in palpitacije, glavoboli, migrene in bolečine v hrbtu in vratu, vzdraženi želodec in občutki napihnjenosti, temveč tudi panični tesnobni napadi ter ponavljajoče se težave kot so kašelj, alergijske reakcije kože in dihal, nedoločene bolečine v čeljustih, preobčutljivo črevesje, pogostejše uriniranje, drget, spolna otopelost, moten spanec, »prisilke« v obliki vsiljivih misli, ki se jih ni mogoče otresti, kronična izčrpanost ter depresivno razpoloženje.

#### Reakcija na stres je individualna

Reakcijo na stres, ki je vedno individualna, določa interakcija med mnogimi dejavniki: med osebnostjo, stresorji v delovnem okolju, stresorji v osebnem življenju in med podporo znotraj in zunaj delovnega okolja. Prispevajo tudi individualni strahovi človeka, ki je v dalj časa trajajočem stresu, kot so občutki strahu pred vsakdanjostjo življenja, enoličnostjo in notranjo praznino, pred navidezno nerešljivim problemom, pred neprijetnim sodelavcem ali življenjskim partnerjem; ter strahove, vezane na vsakdanje navade, ki jih ljudje občutijo kot škodljive, a jih ne zmorejo preseči, razen s prisilnim vedenjskim odpovedovanjem.

#### Ali je čas za spremembe?

Če ste začutili, da prihaja čas za neko vrsto osebne transformacije namesto dosedanjega prepuščanja iluzijam, da je z vami vse v najlepšem redu in/ali da so za stresne razmere krivi (samo) drugi, potem svetujem, da preprosto morate najti dovolj poguma, volje, inspiracije, odgovornosti in zavestnosti za lastne spremembe skozi ustvarjalni proces v integralni psihoterapiji. To si morate priznati. Vsako prizanašanje z resnico in iskrenostjo v vlogi tolažilnega sprenevedanja predstavlja zgolj socialne igrice lajšanja osebne krize, in s tem omalovaževanje in izogibanje nujnim soočenjem, ki so v krizi izstopila na površje. Prav kriza namreč kaže, da se z lažmi in iluzijami ega ne da preživeti. Ne bojte se torej celovite preobrazbe. Vi mislite, da brez dosedanje »stabilne« slike o sebi ne boste več vedeli, kdo ste. Da ne boste mogli več eksistirati, da vas bo to uničilo. Zato raje živite in »hranite« iluzije, da ste takšni kot ste sedaj - skoraj idealni, in to samo zato, ker pač želite biti idealni, in si prizadevati za nečim, kar s pravo vrednostjo življenja nima nič skupnega.

#### Nevarnosti kroničnega stanja

Če je človek tako močno pod stresom, da ni več osrediščen v samem sebi in ga narušeno zdravstveno ravnotežje še dodatno frustrira, se lahko iz tega razvije kronično stanje – kadar gre za življenjsko krizo ali težjo bolezen je lahko takšna »notranja razglašenost« za človeka usodna. Če že čutite energijo za spremembe, ne želite pa odgovoriti na njo na način, ki bi bil za vas koristen in potreben, potem dovoljujete, da vaše življenje še naprej ostane takšno, kot je.

Mag. Hermina Merc

### SOOČANJE Z NOTRANJIMI OBČUTKI ali USTVARJALNA MOČ PSIHOTERAPIJE

Težko je strpati vse svoje želje, razmišljanja, hrepenenja, strahove v tako omejeni prostor kot je telo. Zakaj smo stalno napeti, nemirni in se počutimo prikrajšani, izčrpani, prenatrpani, zablokirani, v zatečenem stanju? Ni nujno, da se vsega tega tudi zavedamo, a zagotovo vsakdo občuti, da nekaj ni v redu. Vsako telo ima v sebi zapisane vse svoje zgodbe in jih pripoveduje na svoj lasten način (v obliki bolečine, izčrpanosti, otopelosti, poškodbe, bolezni). Potrebno je razumeti, da je delitev na telo in um absolutno napačna. Če ločite sebe od svojega telesa, to vodi v potlačitev. Čim bolj tlačite telo, tem bolj boste razočarani, kajti potlačitev na daljši rok ni mogoča. Možno je doseči trenutno premirje, ampak potem boste spet poraženi. Psihoterapija je zdravilo, ki zdravi razklanost telesa in duše. Psihoterapevti imamo isti namen – dvigniti ljudi k zrelosti in preobrazbi, a poti in tehnike za to so različne. Ni sramotno, če v življenju poiščemo vodstvo. Samo pameten človek sprevidi, da smo v določenih življenjskih preizkušnjah kakor otroci. Kdor ima namreč premalo izkušenj, ponavadi ne deluje modro. Do globljega razumevanja sebe in bistva življenja pridemo s samodisciplino in pogumno samoanalizo v psihoterapiji (eksistencialna, telesno-energetska in k duhovnemu samorazvoju orientirana). Občutiti sebe je prvi korak v psihoterapiji. Zunanji občutek v resnici sploh ni občutek. Je samo moda, kriterij, vsiljen od zunaj. Na primer, vsi imamo ustaljeno podobo o tem, kaj je lepo, s katero se večina ljudi strinja, zato obstaja občutek za lepo in grdo, sicer ne. Pomembno pa je spoznati notranje občutenje sebe, da jasno prepoznamo razlike. In zato se je potrebno soočiti s svojo osebno zgodovino, z notranjimi zemljevidi sebe iz otroštva, mladosti, odraslosti. Sleherna zasvojenost izvira iz upiranja temu, da bi se soočili s svojo bolečino, strahom, praznino (čustveno in bivanjsko). Vsaka zasvojenost (alkohol, droga, tablete, cigarete, hrana, seks, drugi človek, pretiravanje v iskanju čutnih užitkov, televizija, internet, telefon) pomeni uporabiti nekoga ali nekaj za to, da prikrije našo bolečino, strah, negotovost, praznino!

Na primer problemi s spanjem: Greste spat, vso noč se obračate v postelji, ker se um ne more umiriti in premakniti iz aktivnosti v neaktivnost. Da bi zaspali, vzamete pomirjevalo. Toda prisilen spanec vam ne more dati dovolj počitka; je samo površinski. Spanje postane mora. Pri vsaki zasvojenosti pride trenutek, ko »omamljanje od zunaj« na vas ne deluje več, in tedaj občutite še več bolečine in tesnobnosti kot kadarkoli prej. Biokemiki vas bodo kmalu naredili odporne na jezo ali odporne na tesnobo, ker bo vaš telesni kemizem nadzorovan, toda s tem še ne boste zdravi, zadovoljni, uresničeni. Kajti čustva kot je jeza, razdražljivost, tesnobnost so znotraj vas in ne morete jih zmeraj obvladovati. Morajo se pokazati, da jih lahko razumete in preobrazite. Človekova preobrazba pa nima meja. Kadar mečete energijo iz sebe (na primer storilnostni športi in konjički), se lahko čutite razbremenjene, toda ta razbremenitev je trenutna, saj ste zgolj zamenjali eno obliko dela za drugo (šport), ki pa je še vedno delo(vanje). Čemur ljudje običajno pravijo užitek, je samo izmetavanje konfliktnih energij. Vaša življenjska energija in vitalnost pa uhajata, namesto da bi ju revitalizirali. Sicer morda za nekaj trenutkov čutite sprostitev napetosti, toda to je tako kot bi na obroke metali proč svoje življenje. Ne bežite več pred seboj s pomočjo družbe, društev, prekomernega vdajanja trenutnim užitkom. Samo zato ker je množica z vami, ste sproščeni. Prilagodili ste se družbi, sebe pa ne občutite več. Vsi hrepenimo po tem, da bi izpolnili sebe, svoj jaz. Toda če izberemo bližnjico, potem se bomo na koncu izgubili. Najkrajša pot je preko bogastva, moči, politike. Toda to je lažna, zgolj estetska osebnost. Vse življenje bežimo od sebe, od svoje pristne in avtentične narave. Drugi so nam pomembni zato, ker nam pomagajo bežati. Zato smo prepogosto usmerjeni k drugim, namesto da bi iskali sebe od znotraj. Vsak sodobni človek pa mora spoznati lastno individualnost in sprejeti odgovornost zanjo.

Ne poskušam vas prepričati. Intelektualno prepričanje sploh ni nikakršno prepričanje. Samo sporočam vam dejstvo. Meni kot psihoterapevtu gre le za to, da ustvarim takšno situacijo, v kateri vaš jaz s svojimi pristnimi, najglobljimi občutji stopi iz vas nasproti meni. V psihoterapevtskem procesu si prizadevam ustvariti raznovrstne situacije. In kadar v psihoterapiji postavljate vprašanja, vprašujte vprašanja, ki so osebna, intimna, pristna. Morate se zavedati, kaj v resnici sprašujete. Ali je to nekaj, kar vam resnično kaj pomeni? Če bo odgovorjeno, ali se vam bo odprla nova perspektiva? Ali se bo nekaj dodalo vašemu življenju, ali se boste skozenj na kakršnikoli način spremenili, preobrazili? Prav v vsakem poklicu so ciklusi uspeha, ko se vse dobro na videz kar samo od sebe steka k vam, pa cikli neuspeha, ko vam vse uhaja iz rok. Če se v takih časih oklepate starega in upirate sedanjosti, pomeni, da nočete iti vštric z življenjskim tokom, in zaradi tega trpite. Ni res, da je ciklus uspešnosti dober, ciklus neuspešnosti pa slab, saj nič ne more večno rasti. Če bi rast kar trajala, bi nekega dne postala pošastna in uničevalna. Padajoči ciklus je zato vsekakor pomemben za globlje občutenje in zavedanje samega sebe. Veliko bolezni nastane prav zato, ker se upiramo ciklusom nižjih energij, ki pa so bistvenega pomena za telesno in duševno prenovo. Med tipično obolenja sodobnega človeka ne spadajo samo bežne bolečine pri srcu, občutki pečenja in tesnobe v prsih ali pridružene palpitacije, glavoboli in bolečine v hrbtu, vzdraženi želodec in občutki napihnjenosti, temveč tudi ponavljajoče se telesne težave kot so kašelj, dihalne in kožne alergije, nedoločene bolečine v čeljustih, preobčutljivo črevesje, pogostejše uriniranje, trepet (drget), spolna otopelost.

Prisila, ki jo čutite, da bi čimveč čimprej storili, in nagnjenje do tega, da črpate občutek lastne vrednosti in identitete iz zunanjih dejavnikov (iz dosežkov, statusa, pomembnih prijateljev, priimka družine) so slepilo. Tako se utegne zgoditi, da se vmeša telo, in si, da bi vas obvarovalo, samo nakoplje bolezen ter vas s tem prisili, da se ustavite in poglobite vase. Opazite lahko, kje ste ujeti v starih načinih delovanja, ki ne ustrezajo več vašim sedanjim potrebam in potencialom. Psihoterapija neizbežno vodi k spremembam in odpravlja inercijo, ki se kaže kot zastala energija v telesu, obrambni zid okrog čustev in negibna, neprožna stališča v umu. Odpravlja pa tudi mišične zakrčenosti, ki so posledica vašega odzivanja na stresne dogodke. Sprašujete me, kaj torej storiti? Spoznajte sebe, zavestno in premišljeno. Pojdite v psihoterapijo zavestno. Tipajte v temi in nikar se ne bojte zmot. Sprejetje tega, kar je, še posebej, če gre vse narobe, ni vdanost v usodo ali sprejetje neželenih življenjskih okoliščin. Raje se zavedajte in si priznajte, da bi radi prišli iz tega. Zatorej se bolečini, strahu, praznini ne izmikajte, soočite se z njimi, občutite jih do kraja. Psihoterapija ni metoda, temveč ustvarjalni proces, to ni psihološka tehnika, temveč razumevanje sebe in namena življenja na globljem nivoju. Ustvarjalna moč psihoterapije namreč počiva v našem večjem zavedanju življenjskega namena in znanja o doseganju tega namena. Zato ste v psihoterapiji iskalec, ne pa učenec, kajti resnične informacije, ne pa konfekcijske formule, pridejo iz vaših notranjih globin in ne od zunaj. In ko iščete, občutite olajšanje in vznesenost. Vedite, da velike spremembe zahtevajo svoj čas. Za te se mora vsakdo truditi, mora si jih želeti. Opraviti mora veliko dela, psihoterapevt ne bo naredil vsega. To, da vam kdaj kaj spodleti, ni pomembno. Vsakemu kdaj kaj spodleti. Ne smete pa izgubiti poguma. Da bi lahko sebe uravnotežili, morate poznati svoje senčne plati. In te morate spoznati popolnoma, tako da ne postanete žrtve samih sebe. Pri psihoterapevtskem delu torej ne gre samo za duševno ravnotežje, temveč za duhovno razsežnost lastnega bitja. Ker če samo spreminjate to, kar počnete, v resnici ne spreminjate ničesar. Ostajate isti. Spremeniti in preobraziti se morate v sebi, postati bolj zavedajoči, vaše vedenje pa temu procesu naravno sledi. Imejte torej pogum, da naredite prvi korak. In vedite, da psihoterapevt ve, da se ljudje ne morejo odpreti »čimprej«. Vsakdo ima svoj lasten način. Poskušati morate in psihoterapevt vam bo pomagal. In dovolite, da vas preseneti to, »kar je pred vami«.

## STRES JE UPIRANJE SPREMEMBAM

Če postajajo nemir, napetost, utrujenost, brezvoljnost in pomanjkanje radosti stalni spremljevalci našega življenja, je čas, da se zaustavimo in poiščemo globlji stik s seboj. Kljub hitremu, frenetičnemu vrvenju življenja okoli nas, namreč ni treba, da podležemo stresu. »Stres je v osnovi odpor proti spremembam. Ko se stvari spreminjajo, mi pa ne želimo narediti spremembe pri sebi, ki je potrebna, bomo izkušali stres tako dolgo, dokler se bomo upirali spremembi. V življenju pa moramo biti pogumni, ni nam potrebno čakati na prebuditev do starosti. Biti moramo zelo živi in igrivi, kar pomeni tudi tvegati, da bomo morda prepoznali in občutili stvari, dogodke, spomine, ki jih ne želimo, in za katere smo mislili, da jih nikoli ne bomo čutili,« pravi Hermina Merc, magistrica klinična psihologinja specialistka in psihoterapevtka z evropsko diplomo ter supervizorka Evropske akademije za psihosocialno zdravje in razvijanje ustvarjalnosti iz Nemčije (EAG Fritz Perls Institut). Sodobno življenje , ki ga vodi diktat iskanja užitkov in pretirane dejavnosti ter s tem samoizčrpavanja, terja svoj davek: čedalje več ljudi pestijo psihosomatske bolezni, ki na daljši rok vodijo v izgorelost. Ljudje se s stresom spoprimajo na različne načine. Nekateri se zatečejo v šport, drugi tlačijo bolezenske znake s poživili, ki začasno dvignejo razpoloženje ali pa si olajšajo dušo v pogovoru s prijatelji, tretji spremenijo življenjski slog, si vzamejo več časa za sproščanje in preživljanje v naravi ...

»Sodobna družba od ljudi pričakuje, da bodo zmogli hitreje misliti, več delati, se odlikovati v vsem, česar se lotijo. Tudi naša pričakovanja do sebe so vedno večja, tako da postaja vzrok za stres pravzaprav vse, česar se lotimo. Nekateri pravijo, da lažje delajo pod »pritiskom«. Če se naprezamo v okviru svojih zmožnosti, bomo morda uspešni, če pa se naprezamo izven tega okvira, se bomo znašli pod fizičnim in/ali psihičnim pritiskom. Dokler se z rahlim povečanjem pritiska dviga tudi raven adrenalina, se lahko naša učinkovitost res izboljša. Ko pa adrenalin doseže določeno raven, se pritisk neizogibno spremeni v obremenitev, in naša učinkovitost začne strmo padati, kar privede do notranje napetosti, porušenega ravnotežja, dokler končno ne doseže točke zloma. Organizmu namreč zmanjka energije za obnovitev telesnih celic. Ko ljudje prehodijo pot od utrujenosti do izčrpanosti, so na robu zloma, saj mislijo, da bodo dodatne pritiske zmogli, če se bodo še dodatno potrudili, in namesto da bi učinkovitost rasla, pada,« pravi Hermina Merc, ki pri svoji zasebni klinični psihološki in psihoterapevtski praksi tudi s protistresnimi programi, pomaga ljudem, da si spet povrnejo notranje ravnovesje, mir in vitalnost. Opaža, da večina ljudi prva znamenja bolezenskega procesa zazna kot zmerno nelagodje v splošnem počutju ali v določenih delih telesa, a ga sprejema kot sestavni del življenja ali pa se izgovarjajo na leta. Duševno preutrujeni ljudje so večinoma ljudje, ki so na begu pred samim seboj. In četudi se morda ne zavedajo, da so v stresu, se ta vselej nekje odraža. Neravnotežja se najprej pojavijo v trebušnem in prsnem delu, šele kasneje se razširijo v celičje. Tako strah in stres občutno prizadeneta kakovost bivanja in krajšata življenjsko dobo. Čeprav se zdi, da stres prihaja vselej od zunaj, so korenine problema v naši notranjosti: v našem zaznavanju, pričakovanjih, prepričanjih in potrebah, je prepričana Hermina Merc. V svoji praksi srečuje tudi mnogo ljudi, ki doživljajo stres kot izkušnjo živosti, budnosti, občutenje adrenalina. Kadar ne čutijo adrenalinskega vrhunca, postanejo nemirni, razdražljivi, tako rekoč hkrati pa postanejo tudi brezvoljni in malodušni. A s tem ko človek troši svojo življenjsko energijo na vseh ravneh, sčasoma ne čuti več zadovoljstva z naravnim tempom življenja, pravimo, da izgubi občutljivost za svojo pristno naravo. Tak človek ne zna več izpolnjeno živeti današnji dan in se veseliti drobnih dogodkov in stvari. V njem zeva praznina, ki jo nato kompenzira z zunanjimi materialnimi nadomestki: nakupovanje, hrana, odnosi, storilnostna fizična vadba, alkohol, protibolečinske tablete, gledanje televizije, telefoniranje, internet, prekomerno vdajanje najrazličnejšim užitkom. Takšno trošenje svoje energije v človeku sčasoma izzove kronično utrujenost, človek ima občutek, da je izžet, težko je miselno zbran, pešati mu začne tudi spomin, začne mu primanjkovati moči in volje za delovne obveznosti, razlaga psihoterapevtka.

Izgorelost pa ni samo odgovor človeka na obremenitve ali strese zgolj v osebnem življenju, temveč tudi na delovnem mestu. «Za zadovoljstvo pri opravljanju nekega poklica je pomembna usklajenost osebnosti človeka in zahtev delovnega mesta oziroma poklica. Če gradimo poklicno identiteto na doseganju nerealističnih poklicnih ciljev, to zagotovo privede v razočaranje in ustvarjanje neugodne podobe o samem sebi. Poklicni ideal je namreč nekaj, k čemur sicer res težimo, nikoli pa ga v popolnosti ne dosežemo. Zanimivo je pojmovanje izgorelosti, ki jo nekateri vidijo le kot posledico pretiranega, obremenjujočega dela. Enako pomembno zame kot psihoterapevta je, če ne celo bolj, razumeti izgorelost kot posledico izgube predanosti delu zaradi izgube moralnega smisla lastnega dela. Človek se odloča za nek poklic, recimo za neko delo iz občutja, da bo lahko deloval in strokovno vplival na svoje delo. Za določeno poklicno področje pa se usmeri ne zgolj v prizadevanju, da bo učinkovit in uspešen, temveč običajno tudi iz občutka, da je sposoben vstopati v medosebne odnose z ljudmi na takšen način, da bo lahko na ljudi vplival. Če pri svojem delu iz različnih vzrokov začutimo, da nam to (več) ne uspeva, se lahko prične proces izgorevanja na fizičnem in/ali psihičnem nivoju. Ker pa človek sebe in svojo delovno učinkovitost prepogosto prepoznava le skozi povratne informacije, teh pa ni ali pa so negativne, sčasoma izgineva njegov občutek o lastni strokovni usposobljenosti in potencialu.«

Ni ene razlage niti ene rešitve in metode za težave. Zagotovo pa je, da prav psihoterapevtsko delo neizbežno vodi k spremembam in odpravlja inercijo, ki se kaže kot zastala energija v telesu, obrambni zid okrog čustev ali neprožna prepričanja v umu. Psihoterapija pa pomaga odpraviti tudi mišične zakrčenosti, ki so posledica posameznikovega odzivanja na življenjske stresne okoliščine in/ali izgorelost. Druga precej razširjena težava, ki preprečuje izpolnjeno življenje, pa je strah pred novim, neznanim, spremembami. »Mnogo ljudi je težko navdušiti za resnične spremembe. Ne odpirajo se niti sebi, niti svetu, skrivajo se pred neznanim – novim –drugačnim. Ljudje ostajajo v starih osebnostnih vzorcih in podoživljajo stare travme, ker niso prožni, vseskozi počnejo stvari enako: govorijo, hodijo in občutijo na enak način – z omejenim razponom čustev, zato tudi njihova težava ostaja ista. To ni naravno. Vsak trenutek imamo možnost, da si dovolimo izraziti se skozi občutja, ki jih nismo vajeni. Lahko pa odlašamo, češ da je nekaj pretežko ali da ni mogoče. Ljudje pogosto tudi tako mislijo, saj je sodobna družba programirana, da spremembe zahtevajo (pre)več časa in/ali da Nam ne bo uspelo. In zaradi tako nizkega zavedanja samega sebe in svojih razvojnih potencialov takšne ljudi prepogosto spremlja vsiljen nemir in slabo počutje, saj se ne učijo biti soustvarjalci, temveč ostajajo le pasivni opazovalci svojega življenja.«

Sodobni človek bi si duševno ravnotežje najraje kupil po primerni ceni. »A to ni mogoče, saj mora temelj biti lastna izkušnja, osebnostno doživetje in notranji uvid. Osupljivo je, ko se nekega dne zavemo in sprejmemo, česar ne moremo spremeniti, in da smo kot odziv na to sposobni spremeniti sebe. Do resnične spremembe mora priti znotraj, ne zunaj,« je prepričana psihoterapevtka. Če torej želimo v življenju kaj narediti, če želimo svoje življenje osmisliti, se moramo prebuditi. In psihoterapija nam je lahko pri tem v veliko pomoč. »Psihoterapija pomaga prebuditi sebe, začutiti sebe skozi občutek in globlje zavedanje. Ko zaupamo svojim občutjem, se začnemo spreminjati, preobražati, rasti. V psihoterapevtskem procesu ne razmišljamo o življenju in težavah dualistično: dobro – slabo, vredno – nevredno, črno – belo, temveč v širši perspektivi: dobro in slabo hkrati. Torej je potrebno pogledati za zunanjost nekoga ali nečesa in imeti uvid v globlji pomen nečesa, ne pa soditi ali dajati vrednostnih ocen,« poudarja Hermina Merc, ki pri odkrivanje samega sebe in svojega življenjskega sveta, soočanju z življenjskimi strahovi in iluzijami, subtilno in vedro odpira ljudem vedno nove perspektive, pri čemer kot pomoč svojemu psihoterapevtskemu delu uporablja tudi aktivne metode psihofizičnega in energetskega sproščanja telesa in duha v skupini ali individualno, prav tako pa tudi terapevtski sprostitveni ples ter zvočno terapijo z gongi.

Prvi terapevtski pripomoček pri vseh težavah duševno – telesnega področja je, da začnemo zdravljenje pri telesu. »Možnosti je ogromno: hoja, tek, plavanje, terapevtski ples, taoističnain energetska vadba, joga, trening dihanja, progresivno mišično sproščanje, metode globoke relaksacije ipd. Na primer, poglobljena vadba progresivne mišične relaksacije omogoča ciljano usmerjanje pretoka energije v telesu in vseh organskih sistemih, na ta način se sproščajo napetosti, pa naj gre za mišično, čustveno ali psihično zakrčenost. S tako poglobljeno vadbo tudi spodbujamo uravnoteženje in vitaliziranje telesa, uma in duha. Če namreč hočemo v življenju in pri delu uživati, moramo vzdrževati visoko raven energije.«

Hermina Merc klientom , ki so napeti in zakrčeni, pogosto predlaga ob psihoterapiji, tako imenovano bimodalno terapijo, to pomeni kot možnosti za samozdravljenje tudi terapevtski sprostitveni ples, dihalne vaje, energetske vaje, taoistično vadbo, jogo, sofisticirane borilne veščine kot aikido, tai chi, kung fu. Na ta način opogumlja klienta, da sam v organizirani skupini ali v bimodalni terapiji naredi nekaj zase, tako da začne eksperimentirati in poskušati nove možnosti vedenja, kar skoraj po pravilu pripelje do tega, da so psihoterapevtski cilji hitreje doseženi. Psihofizični trening globokega sproščanja, ki ga izvaja, pogosto deluje na klienta kot podlago za osvobajanje napetosti, vendar kot psihoterapevt ne more zaobiti tudi ubesedene predelave problemov, ki so vzrok te napetosti. To pomeni, da je ponavadi nujno potrebno tudi psihoterapevtsko, na konflikte osredotočeno delo na sebi, ker se sicer globoko zakoreninjene zakrčenosti ne morejo trajno razrešiti. Samo globinska predelava, na primer, globlje ležeče tesnobnosti ali zadržane agresivnosti ali depresivnosti, lahko omogoči, da se psihični dejavniki, ki peljejo k telesnemu obolevanju, onemogočijo in da tako pride do prave spremembe, preobrazbe. Psihoterapija je potemtakem način odkrivanja samega sebe, osvobajanja ran preteklosti, pristneje doživeti in zaživeti samega sebe ter dokončno pozdraviti rano.

»Psihoterapija pomaga ozavestiti omejujoče vzorce in strahove, ki smo jim v svoji notranjosti nenehno izpostavljeni, tudi če se jih ne zavedamo. Ko jih ozavestimo, se jih lahko osvobodimo. S tem pomagamo ranjenemu otroku, ki se zaradi negativne programiranosti skriva v vsakem od nas. Psihoterapija torej ne poudarja le zunanjega razvoja, temveč še bolj notranjega. Ker ta proces temelji na naravnih načelih zdravljenja, naj ne bi obstajala potreba po hitenju in težnji, da bi prišlo do spremembe čimprej. Vzeti si je potrebno dovolj časa in imeti je potrebno tudi pogum, da začne človek razvijati občutek za samega sebe in tako postane bolj zavedajoč samega sebe in duhovne razsežnosti svojega bitja« sklene Hermina Merc.

← Nazaj na vse članke
↑